#separator:tab
#html:true
#notetype column:1
#tags column:5
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	שפז. אַָגד באגד יתירה ועלו בו צמחין מחמת המכה ונסתרה המכה האם חייב לרפאותו והאם חייב ליתן לו דמי שבתו ומה הטעם? 	"כו""ע סברי דמכה ניתנה לאגד ולא ניתנה לאגד יתירה. ר' יהודה סבר כיון דלא ניתנה לאגד יתירה ריפוי ששנה עליו הכתוב מיחייב, שבת שלא שנה עליו הכתוב לא מחייב. רבנן סברי כיון ששנה עליו הכתוב בריפוי חייב גם על שבת שהוקש לריפוי. ור' יהודה סבר שאינו חייב על השבת שמיעטתו התורה בתיבת 'רק', ורבנן סברי ד'רק' בא למעט צמחים שעלו שלא מחמת המכה. ורבנן בתראי אמרי כל שחייב בשבת חייב בריפוי אבל כאן שפטור משבת פטור גם מריפוי. וריפוי ששנה עליו הכתוב לומר שניתנה לרופא רשות לרפאות. כתבו התוס' (ד""ה עלו) שמחלוקת התנאים היא באופן שלא אמדוהו למתי תתרפא המכה, דאי באמדוהו אמרינן לקמן אמדוהו והיה מתנונה והולך אין נותן לו אלא כמו שאמדוהו."	"ב""ק פה. ותוס' "		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	שפח. מדוע אין אומרים: 1) שהמזיק ירפאו 2) שיביאו רופא בחנם 3) שיביאו רופא מרחוק 4) שיתנו דמי הריפוי לניזק וירפא עצמו?<br>	"1) שהניזק יכול לומר שהמזיק דומה עליו כאריה אורב <sup>קמו</sup>.<br>2) שרופא המרפא בחנם אינו שוה כלום.<br>3) שרופא שעתיד לילך לדרכו אינו חושש אם מזיק לניזק <sup>קמז</sup>.<br>4) שיאמר המזיק שהניזק יפשע ויקח יותר מהראוי. ואין לומר שיקצצו דמי הריפוי מראש, משום שיאמר המזיק שכ""ש שלא נוח לו בכך שאם יפשע בעצמו גנאי גדול הוא לי שיקראו לי שור המזיק.<span style=""font-size: 12pt !important; color: #504f4b;"">
<br>קמו.  כתב הרא""ש  (סי' א)  וצריך שיהא לחולה נחת רוח מן הרופא.
<br>קמז.  והרא""ש  (שם)  כתב שרופא שהוא ממקומו מדקדק יותר כדי שלא יפסיד המחאתו.</span>"	"ב""ק פה."		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	שפט. אלו שלש דרשות ניתן ללמוד מ'ורפא ירפא' וכיצד נלמדות שלשתן?	"1) שחייב לשלם אם עלו צמחים מחמת המכה. ולומר רק דין זה היתה התורה כותבת רפא רפא או ירפא ירפא.<br>2) שניתנה רשות לרופא לרפא. כתבו התוס' (ד""ה שניתנה) שמרפא שומעים שיש לו רשות לרפאות מכה בידי אדם, ומרפא ירפא שומעים שמותר גם לרפאות חולי הבא בידי שמים ואינו כסותר גזירת המלך. ולומר רק דין זה היתה התורה כותבת ורופא ירפא.<br>3) לרב פפא משמיה דרבא לשלם דמי ריפוי אף במקום שמשלם נזק. ומשם נלמד שמשלמים גם על צער בושת ושבת במקום נזק."	"ב""ק פה: ותוס'"		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	"שצ. ת""ר שבת רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין. לפי' התוס' מה הקשתה הגמ' ע""ז ומה תירצה? "	"לפי' התוס' (ד""ה דכי) הקשתה הגמ' שלקתה מידת הדין דכי מיתפח בתחילה כשהיה בריא לא קיבל שכר של שומר קישואין אלא של שואב דליי מים או של הולך בשליחויות. ותירצה הגמ' שמדת הדין לא לקתה שהרי אמדוהו מה היה שוה מחמת מלאכתו ומה הוא שוה עכשו והכל נכנס בתשלומי נזקו <sup>קמח</sup>.<span style=""font-size: 12pt !important; color: #504f4b;"">
<br>קמח.  והרשב""א  (ד""ה וכי)  הקשה על פי' התוס' והביא את פי' הראב""ד שקושית הגמ' היא שכשיתרפא אותו אדם לא יהיה שומר קישואין, אלא אע""פ שנשברה רגלו יכול הוא לדלות ולהשקות את הירק, וכן אם נקטעה ידו אעפ""כ יכול הוא ללכת בשליחות וליטול שכר. ותירצה דלא לקתה מידת הדין, שכבר נתן לו דמי ידו ודמי רגלו, ואמדוהו כמה היה שוה ביד וכמה הוא שוה עכשו בלא יד, וכל הלוקח אותו בלא יד אינו לוקח אותו אלא כשומר קישואין שהיא רוב מלאכתו. משום הכי אין לשום את שבתו עכשו אלא כשומר קישואין.</span>"	"ב""ק פה: ותוס'"		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	"שצא. חרשו נותן לו דמי כולו דאינו שוה כלום והא תנן חש""ו נידרין ונערכין? "	"כתבו התוס' (ד""ה חרשו) שר""ת תירץ שחרש בידי אדם אינו שוה כלום והמשנה בחרש בידי שמים. ור""י תירץ דהכא באדם שאין לו אומנות והמשנה בחרש שיש לו אומנות."	"ב""ק תוס' פה:"		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	שצב. מה פירוש שבת הפוחתתו בדמים, לדברי התוס' באיזה אופן מדובר, ומה דינו? 	"הכהו מכה שהוא צריך לשבות ממלאכתו וסופו להיות שלם כבתחילה ואין כאן אלא שבת אבל פוחתתו עכשו בדמים שאם היה בא לימכר עכשו היו דמיו פחותים. כתבו התוס' (ד""ה שבת) שמדובר באופן שאין בני אדם בקיאין באבר אם סופו לחזור, אבל בדבר שודאי יתרפא לכו""ע חייב רק בשבת.<br>רבה הסתפק בדינו. אביי אמר שנותן לו שבת גדולה דהיינו דמי ידו ושבת קטנה שכל ימים שיפול למשכב רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין. רבא אמר שאינו נותן לו דמי ידו אלא רק דמי שבתו שבכל יום ויום עד שיחזור לקדמותו כמו שנשכרים פועלים בשוק <sup>קמט</sup> ולא כשומר קישואין.<span style=""font-size: 12pt !important; color: #504f4b;"">
<br>קמט.  והרשב""א  (ד""ה דמי)  פירש כפועל בטל של אותה מלאכה דבטיל מיניה. ואי מאכלושי דמחוזא הוא דכי לא עביד מלאכה חליש נותן לו דמי המלאכה עצמה.</span>"	"ב""ק פה:- פו."		
