#separator:tab
#html:true
#notetype column:1
#tags column:5
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	לג. א בכור בעל מום האם נאכל לזרים וגויים ומנין?	"ב&quot;ש אומרים שאינו נאכל לזרים שנאמר &quot;ובשרם יהיה לך כחזה התנופה&quot; דומיה דחזה ושוק שאינם נאכלים אלא לכהנים.<p dir=""rtl"">ב&quot;ה מתירים אף לזרים דהי קרא בתם, אבל בבעל מום כתיב &quot;הטמא והטהור יחדיו יאכלנו&quot; ומדהותרו טמאים ק&quot;ו זרים. </p><p dir=""rtl"">ר&quot;ע {בדעת ב&quot;ה} מתיר גם לגויים דכתיב &quot;כצבי וכאיל&quot; {וכן הוא במתניתין} [ואידך שלושת כצבי וכאיל נצרכים חד לכדר' יצחק ור' אושעיא (שאמרו המרביע והמנהיג בפסולי המוקדשים לוקה) והשני לכדר' אלעזר הקפר (שאמר שחייבים שחיטה) והשלישי לפטור פסולי המוקדשים מהבכור].</p>"	בכורות לג.		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	לג. ב האם בכור בעל מום נאכל לטמאים (בסתם טומאה ובטומאה היוצאת מגופו) ומנין?	"בטומאה שאינה יוצאת מגופו - ודאי מותר, כדכתיב &quot;הטמא והטהור יחדיו יאכלנו&quot;. <p dir=""rtl"">בטומאה היוצאת מגופו - ב&quot;ש אוסרים דכתיב &quot;ובשרם יהיה לך כחזה התנופה&quot; ומצינו בפסח הבא בטומאה שחלקו בין טומאה היוצא מגופו לטומאה מעלמא, וב&quot;ה מתירים שדוקא שם דגלי רחמא &quot;טמא נפש&quot; אבל כאן טמא סתמא כתיב ואין לחלק [&quot;ובשרם יהיה לך&quot; קאי על בכור תמים].</p>"	בכורות לג.		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	לג. ג מדוע אין מרגילין (מפשיטים העור דרך הרגלים בשלמותו) ביו&quot;ט, בבכור בעל מום ובפסולי המוקדשים (3)?	"ביו&quot;ט - שטורח שלא לצורך. <p dir=""rtl"">בבכור ופסולי המוקדשים - הסביר רב חסדא שבכור זה אליבא דב&quot;ש שסוברים שנאכל רק לכהנים ונשאר בקדושתו, {ואין ראיה מה יסברו בפסולי המוקדשים שאולי דוקא בבכור שקדושתו מרחם}, בפסולי המוקדשים זה כר&quot;א בר&quot;ש שסובר שעדין נשארים בקדושתם {גבי חטאת בעלת מום ותמימה שאפ' כבר שחט הבעלת מום לאחר פדיון ואח&quot;כ שחט התמימה נאסרת הבעלת מום. ואין ראיה מה יסבור בבכור שפסולי המוקדשים אלימי למיתפס פדיונם.} [גם ר&quot;א בר&quot;ש יודה שפסולי המוקדשים נמכרים באיטליז משום רווחא דהקדש, אבל כאן אין רווח, שמה שמפסיד בעור מרויח בבשר]. </p><p dir=""rtl"">במערבא בשם רבינא אמרו טעם האיסור בבכור ופסולי המוקדשים &lt;כפרש&quot;י&gt; שנראה כעובד עבודה בקדשים. </p><p dir=""rtl"">ר' יוסי בר אבין אומר גזירה שמא יגדל עדרים עדרים.</p>"	בכורות לג.		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	לג: א בכור שאחזו דם כיצד יכול להקיז את דמו, ומה הטעם, אם נעשה מום האם יכול לשחוט עליו (4) וכיצד הלכה?	"ר' יהודה אומר אין מקיזין לו דם כלל (שאדם בהול על ממונו ואי שרית ליה אתי למעבד גם במקום שעושה מום).<p dir=""rtl"">ר&quot;מ דהינו חכמים במשנה סוברים שיכול להקיז ובלבד שלא יעשה מום (שאם לא תתיר לו כלום יעשה מום), אבל אינו נשחט על מום זה אם נהיה מום. </p><p dir=""rtl"">ר&quot;ש במשנה מתיר (באחוזת דם שיכול לרדת שלא ע&quot;י מום ואינו נקרא מום) אע&quot;פ שהוא עושה מום מפני שזה דבר שאינו מתכוין. </p><p dir=""rtl"">חכמים בברייתא וכן ר&quot;ש בברייתא מתירים לכתחילה (באחוזת דם שאין יכול לרדת בלא מום ונקרא מום) לעשות מום שסוברים שמותר לכתחילה להטיל מום בבעלת מום דכתיב &quot;תמים יהיה לרצון כל מום לא יהיה בו&quot; {ואידך האי למעט פסולי המוקדשים אבל מטיל מום בבעלת מום חייב &quot;כל מום&quot; ואידך האי לגרמא}. אלא שלחכמים לא ישחט על אותו מום ולר&quot;ש ישחט. (ע&quot;פ תוס' והרא&quot;ש) </p><p dir=""rtl"">אמר שמואל הלכה כר&quot;ש דברייתא [וכר&quot;ש במשנה, רב פוסק דבר שאין מתכוין אסור ושמואל פוסק שמותר]. </p><p dir=""rtl"">(דעת רש&quot;י והרמב&quot;ם שאין חילוק בין ר&quot;ש של המשנה וברייתא לענין לעשות מום לכתחילה שאסור &lt;והא דאמרינן בגמרא משום דהוי מטיל מום בבעלת מום, דאי לאו הכי לא שרינן אינו מתכוין&gt; וזה שנחלקו רב ושמואל כיצד הלכה בדבר שאין מתכוין והוסיף שמואל כאן שהלכה כר&quot;ש דברייתא שאף ישחט על אותו המום)</p>"	בכורות לג:		
תת - שאלה רגילה - (לשימוש המאגר)	לג: ב חבית של תרומה שנולד בה ספק טומאה מה דינה ומה הטעם, והאם זה תלוי במחלוקת גבי בכור שאחזו דם?	"ר&quot;א אומר שצריך לשמור עליה שלא תטמא, ר' יהושע אומר שיכול להניחה לכתחילה במקום שתבוא לידי טומאה, ר&quot;ג אומר לא יחדש בה דבר.<p dir=""rtl"">מתני ר&quot;א וא&quot;ל ר' חייא לבריה שזה כמחלוקת גבי בכור (כיצד לנהוג בדבר שאין אפשרות להשתמש בו כמו שהוא האם להורידו או להעלות או לא לגעת בו), ואומרת הגמרא דלמא לא היא שמי שהתיר שם לא יתיר כאן ששם אם לא יקיזו תמות, ומי שמתיר כאן לא יתיר שם שכאן זה רק גרמא, ומי שאוסר כאן שמא יבוא אליהו ויטהרנה, ועוד ששם זה דרשה מיוחדת וגם כאן הטעם דכתיב &quot;ואני הנה נתתי לך את משמרת תרומתי&quot; ונחלקו האם זה נקרא ראוי שאם יבוא אליהו ויטהרנה.</p>"	בכורות לג:		
